Du... Jag hade en så egendomlig dröm.
Jag drömde att vi var tillbaka i orkestern.
Vi satt och repeterade den fjärde Brandenburgkonserten.
Allt som är nu låg bakom oss. Vi mindes det som en mardröm.
Jag vaknade av att jag grät. Jag började gråta medan vi spelade.
Den långsamma satsen, du vet...
-Ska du inte raka dig idag heller? -Om du absolut vill det så.
-Varför är du sur? -Jag är inte sur.
Du är förbannat sur. Det är du jämt nuförtiden.
Klä på dig, Jan. Vi måste hinna med färjan och vara hos borgmästaren nio.
Precis som om det var mitt fel! Jag har inte satt igång kriget.
Du... Om pengarna räcker kan vi kanske köpa en flaska vin.
Va? Eva?
Dummer! Gå och klä på dig nu.
Jag tror att jag håller på att få en visdomstand.
-Tror du att tandläkaren är i stan? -Vi ska se efter.
Det är otäckt med visdomständer. Jag hade en här uppe till höger.
Doktorn fick plocka ut den bit för bit. Det tog en hel dag.
Utan bedövning. Jag hade feber flera veckor efteråt.
Jag hoppas att den här inte blir lika jävlig.
-Kan du se något? -Nej, det syns ingenting.
Känn efter. Det känns svullet.
Det är nog bäst att vi skyndar oss.
-Betalade du telefonräkningen? -Fan, det glömde jag!
Det är ingen idé att betala för nåt man inte har. Den fungerar aldrig.
De får masa sig hit och reparera den. Annars ska jag inte behöva betala.
-Vi måste ha telefon, det vet du. -Visst, det är klart.
-Vi får inte många beställningar. -Utan telefon kan vi ge upp!
De kan lika gärna ringa till Olsson. Vi kan ge Olsson en slant för det.
Hör du kyrkklockorna?
Är det helgdag idag? Nej, det är en vanlig fredag.
-Vad kan det betyda? -Inget. Skynda dig, vi är sena.
Det är otäckt när de ringer en vanlig vardag.
-Vad är klockan? -Fem över sex.
Ja?
Hallå?
Hallå...?
Det blir regn. Hämta din skinnjacka.
Fan också!
Jan!
Vad är det nu då?
Du får inte vara så känslosam, jag orkar inte med det.
Försök behärska dig, det gör jag.
Kan du aldrig hålla käften?
Förlåt.
Jag glömde jackan.
Det har varit mycket transporter på sistone.
Jag menade inte att vara elak. Det bara blev så.
Jag kan ge svar på tal.
Vänta nu... Imorgon är det precis fyra år sen vi flyttade hit till ön.
I förrgår var det ett år sedan morfar dog.
Vi får inte glömma att gå till graven med blommor.
Nej.
Hej, Filip!
Hej!
-Vad talade ni om? -Filip hade hört på radion...
-De varnar för landstigning. -Det har de gjort i alla år.
-Fan att radion jämt är sönder! -Fan att bilen är sönder.
Låt bli att reparera den så blir det nog bra.
Så där.
-Det är bättre att inte veta något. -Jag blir tokig på din eskapism.
Nej, jag skulle ju inte skälla.
-Nu blir det fisk till middag. -Det är bra.
När du stod och pratade med Filip så var jag kär i dig.
-Du var mycket vacker. -På avstånd då, väl?
-God dag. -Konstigt. Vi är på väg åt ert håll.
-Vad trevligt att träffa er. -Vi har med lingon.
God dag! Vi är på väg till er med lingon.
-God dag. -God dag, fru Rosenberg.
Vi har just tittat till sommarhuset.
Jag sa precis att vi var på väg till er med lingon.
-De är fina. -Jag vet inte om vi får med dem.
-Vi ska hälsa på vår son. -Vi kör dem direkt.
-Det är inget besvär för er? -Inte alls.
-Kan någon ta emot dem? -Ja, fröken Almberg.
Ska vi inte träffas hos oss en kväll och äta och spela musik som förr?
-Hemskt gärna. -Jag har saknat våra musikstunder.
-Det har vi bägge två. -Roligt att höra.
Kapellmästare Kreisler har blivit inkallad...
Borgmästaren... Vad betyder militärtransporterna?
-Läget har skärpts på sista tiden. -De säger så mycket på radion.
Vår radio är sönder jämt.
-Man ska leva på hoppet. -Man vet ju inte hur det ska bli.
Min syster har evakuerats. Det är bombningar nästan varje dag.
Nu är vi strax framme. Vi måste tyvärr säga adjö.
-Vi får träffas en kväll. -Ni hör av er då?
-Vi ringer. -Adjö.
-Hälsa sonen. -Tack, det ska vi göra.
-Kan vi gå in stora vägen? -Det är klart vi kan.
-Jag fick tio kronor extra! -Vi går till Fredrik och köper vin.
Hallå?
-Han är nog inte inne. -Han är väl aldrig ute.
-Hej! -Hejsan!
Ska du in också?
Ja, titta hur de har styrt ut mig. Jag har inte hanterat vapen på 20 år.
-Varsågoda och sitt. -Tack.
Jag har ingen som kan sköta butiken. Det betyder kanske inte så mycket.
-Vad kan jag hjälpa er med? -Vi vill köpa en flaska vin.
Jag har några kvar, det ska gå bra. Ni ska få se en sak.
Här ska ni få se.
Titta... Den är det finaste jag har.
-Är den gammal? -Från 1700-talet, från Meissen.
-Var har du fått den ifrån? -Jag har ärvt den efter min mor.
Den säljer jag aldrig. Lyssna på den, jag är strax tillbaka.
-Brukar ni höra på radio? -Vår radio är sönder.
Jag har försökt laga den, men den kommer inte igång.
Igår hotade vår egen radio med de gräsligaste åtgärder.
Och imorse svarade deras radio med att gratulera till vår undergång.
Det är samma visa hela tiden. Vi ska inte lyssna för mycket.
Det var inte det här vi menade.
-Smaka på det här, det är gott. -Vi skulle köpa en flaska...
-Det är inte så dumt. Skål. -Skål.
-Ett så enormt gott vin. -Det var det. Får jag se på den?
-Det är bara fem flaskor kvar. -Titta...-59.
-Har vi råd att köpa en sån? -Åh, jo.
-Skål. -Skål.
När jag sitter ensam bland alla saker blir jag ibland så...bedrövad.
Jag vet inte varför.
Jag vet att ingen skulle sakna mig om jag försvann.
-Jo visst. -Inte ens fru Prins.
-Fru Prins? -Hon städar här.
Hon städar en gång i veckan. Sen ligger vi med varandra.
Fru Prins kommer nog inte att sörja mig nämnvärt.
Innan du vet ordet av så är du tillbaka här igen.
-Hur mycket ska du ha för flaskan? -Ni får den för en tia.
Ni skulle ha fått den gratis, men jag behöver pengar att ge fru Prins.
Hon ska se till mina saker när jag är borta.
Vi måste hinna med en färja...
Det är så att jag har ganska ont i en fot.
Tar de hänsyn till sånt? Man kanske kan få administrativa uppgifter?
Det är bra. Mig vill de inte ha, de kanske skickar hem dig direkt.
Huvudsaken är väl att man har visat sin goda vilja.
Det måste du tala om, du kanske slipper helt.
Hej då, tack så mycket.
-Vi ses snart igen. -Hoppas det.
-Ja, ja... Hej då. -Tack ska du ha. Hej då.
Nu dricker vi för Filip och hans fisk.
-Och för min matlagning. -Vi dricker för din matlagning.
Du... Hörde du att radion gick igång?
-Har du lagat den? -Ja, äntligen.
-När du vill så är du flink. -Jag är alltid flink.
-Vet du vad jag ska göra? -Nej.
-Jag är också flink. -Jag vet.
-Jag ska börja läsa italienska igen. -Ska du? Äntligen!
-Ikväll. -Du har talat om det.
Vi hjälps åt, varje kväll säger du att jag ska läsa italienska.
Jag ska passa tiden, förhöra dig. Jag ska vara sträng.
Och varje morgon när hönsen har fått mat så ska vi spela lite.
Du om morgonen? Det vill jag se först.
Jag lovar. Vi kan spela en halvtimme varje dag.
Vi har ju instrument och en massa noter.
-Vi måste hålla oss igång. -Jag har sån lust att skaffa barn.
-Nu? -Inte just nu.
-Varför det? -Det är sånt man inte kan förklara.
-Jo, förklara för mig. -Det är en känsla...
-Vi kan vänta till det blir lugnare. -Jag känner att det är viktigt nu.
Mycket av det som är fel mellan oss beror på att vi inte har barn.
Att jag som kvinna inte har barn.
Innan jag blir trettio vill jag ha ett barn.
Det är ingen ålder! Du kan vänta till 40.
Man ska skaffa barn tidigt. När jag är 40 ska jag ha tre barn.
Då är vi en familj.
Nu är jag allvarlig. Du blir väl inte arg?
Nästa gång vi åker till stan vill jag att vi går till en läkare.
-Varför det? -För att bli undersökta.
Eftersom jag inte har fått nåt barn. Det kan bero... Jag är ju frisk...
Jag är också frisk, det är vi båda. Det är bara nerver.
Jag menar det. Om du kan bli läkarundersökt...
Jag menar inget personligt...
När vi inte bodde tillsammans... Vi vet ju vad du höll på med.
-Jag gjorde ingenting. -Sånt kan spela in.
Vi kanske inte kan få barn för att du hade många kvinnor.
Jag hade ingen. Varför ska vi prata om det? Jag har alltid älskat dig.
-Operasångerskan då? -Jag brydde mig inte om henne.
Det var bara en gång. Jag har alltid älskat dig och jag älskar dig nu.
-Du vet inte vad kärlek är. -Det vet jag visst.
Kärlek till dig själv vet du mycket om.
-Jag är inte så självisk som du tror. -Du är enormt självisk.
Jag ska bli en mycket bättre människa nästa år. Nästa vecka.
Jag lovar. Jag tror på fullständiga karaktärsförändringar.
-Du? -Jag är ingen determinist.
-Vad då för nåt? -Determinist.
Vad är en determinist?
En determinist är en människa som... Ska han...
Jag skiter i om du är determinist om du lagar vasken imorgon.
-Vi diskar inte nu. -Ska vi inte diska nu?
Vad ska vi göra nu då?
-Vart ska du? -Vi måste hjälpa honom, han kan dö!
-Det kan vara fiender, de kan skjuta! -Jävla fegis!
-Det hänger en människa där! -Stanna!
-Du stann... -Din jävel!
Stick då!
Jag måste hämta ambulans!
-Var det en eller två som hoppade ut? -Vi såg bara en.
-Sköt ni piloten? -Varför skulle jag ha gjort det?
Det var tydligen inte ni. Jag råder er att sticka iväg.
De har släppt ner fallskärmstrupper en kilometer härifrån.
Jag lägger i en växel, du kan bara ge den en liten knuff.
Vad ska du göra?
Skynda dig! Kom nån gång!
-Var det du som sköt piloten? -Nej, jag sköt honom inte.
-Det blir bara värre om du ljuger. -Han var död när vi kom dit.
-Inte sant? -Jo.
-Var det en annan patrull här? -Ja, de var här...
...en halvtimme innan er. De sa att ni var nån kilometer bort.
Det var två jeepar. Det var tio, tolv man.
De åkte mot havet. De sa åt oss att fly.
Ja, ja... Så ja. Ta det lugnt, andas ut.
Var inte rädd. Är mikrofon och kamera klara? Kom här.
Vi ska bara berätta lite för dem hemma... Kämpa inte emot.
Vi ska berätta för hemmapubliken vad det är för några vi har befriat.
Kamera!
Befrielsens röster. Mikrofon!
-Namn? -Eva Rosenberg.
Tala högre, var inte rädd.
-Eva Rosenberg. -Berätta lite om er själv.
Jag är 28 år.
Jag är försteviolinist i Filharmoniska orkestern.
Jan och jag har varit gifta i sju år.
Vi har bott här sen orkestern blev upplöst.
-Mera. Så? -Jag vet inte mer.
-Er politiska åskådning? -Jag har ingen politisk åskådning.
-Har ni ingen politisk åskådning? -Det är svårt att hinna...
Vår radio är sönder.
Är det likgiltigt för er vilket politiskt system ni lever i?
Nej... Vi tycker att kriget har pågått så länge. Det är så svårt...
-Det är inte likgiltigt? -Nej.
-Har ni bestämt er då? -Ja.
Så bra. Utmärkt.
-Och ni då? Namnet? -Jag mår så illa. Får jag slippa?
-Han är sjuk. -Får hon ge mig medicin?
Ett ögonblick... Jan!
Håll kameran så. Ta med svimningen.
Skynda dig, Jan. Snälla du, så går vi in med en gång.
Kom och hjälp mig lite. Snälla hjälp till lite.
-Vet du vad jag tänkte hela tiden? -Nej.
Så bra att vi inte har barn.
-När det blir fred så ska vi ha barn. -Vi ska aldrig ha barn.
Jan! Kom med dina stövlar så går vi.
Vi måste sticka på en gång. Kom då, Jan!
Eva!
-Vi tar vägen ner mot havet. -Gärna det, bara du kör.
-Har vi nån mat? -När skulle jag ha lagat mat?
Hönsen är i alla fall matnyttiga.
-Vem ska döda dem? -Inte jag.
-Ska jag göra det? -Vi skjuter dem.
-Man kan väl inte skjuta höns? -Jag nackar dem inte.
Jag tar fram en höna så får du skjuta så mycket du vill.
Skjut inte på mig!
-Den står ju där. Skjut då! -Nej. Nån kan ta hand om dem.
Jag är så trött på dig att jag kan dö!
Eva!
Kom, Eva!
Vi måste hem igen! Kör hem!
Jan! Ta dig samman då!
Det låter som om det var ända... uppe vid vägskälet.
Detta jävla oväsen! Jag orkar inte med det!
-Vi kanske är säkrare i källaren. -Jag sitter inte där som en råtta!
-Berättade jag vem Pampini var? -Nej.
Han levde samtidigt som Beethoven. Han var instrumentmakare i Wien.
Han var utbildad i den italienska skolan.
Han var länge med i ryska armén och slogs mot Napoleon.
Så förlorade han sitt ben och började tillverka fioler igen.
Den här fiolen tillverkades 1814. Samma år som Wienkongressen.
Han dog i kolera, året har jag glömt.
Handen är alldeles förstörd. Vill du försöka?
-Tycker du om mig lite grann? -Ja, jag tycker om dig lite grann.
Älskar du mig också?
-Gör du det? -Ja, jag älskar dig.
-Vad är det? -Jag fick kramp.
-Du... -Ja?
Kom hit då.
Ni kan stanna här nere. Skynda på!
Jag måste stänga affären.
Filip Olsson.
Skynda på!
Se till att de kommer in där!
-Raska på nu! -Ja, ja!
Allihop ska in.
Placera ut dem där!
Ni kanske vill sitta bredvid varandra.
-Mitt namn är Oswald. -Rosenberg.
Vi har träffats. I samband med välgörenhetskonserterna.
Det var jag som... Jag är lärare, eller var.
Det ser illa ut.
Ibland är det som om alltihop är en dröm.
Det är inte min dröm. Det är nån annans, som jag måste vara med i.
Vad händer när personen vaknar och skäms över drömmen?
Jan och Eva Rosenberg!
Vi har skäl att tro att ni har samarbetat med andra sidan.
Det mest graverande är fru Rosenbergs tv-intervju-
-där ni ansluter er till våra motståndares politiska åsikter.
-Det är inte sant. -Är det inte sant?
Vi har en upptagning av intervjun. Vill ni se den?
Släck!
Vi har länge lidit under frihetsberövande förtryck.
Vi har längtat efter befrielsen som törstande i en öken.
Jag önskar era trupper seger.
Det var inte min röst. Det där har jag aldrig sagt.
Tala sanning annars blir det tråkigt för er bägge!
-Låt henne vara. -Vi har inte haft nåt samarbete.
Hur förklarar ni att fallskärmstrupperna-
-som likviderade all civilbefolkning i området, skonade just er?
Jag vet inte. Jag förstår ingenting.
Jag vill tala med mannen i enrum.
Följ med, Jan!
Nej, släpp! Jan!
-Eva! -Jan!
Jan! Släpp!
God dag igen, fru Rosenberg.
-Eva! -Jan!
Sätt dig här, Jan.
Få se på dig. Få se...
Snälla, doktorn...
Kan du stå på benen?
Det är ingen fara med dig. Du har både armar och ben i behåll.
Du ser bedrövlig ut. Res dig upp.
Nej, honom får vi ta till sjukhuset.
Hur är det med dig? De har dragit axeln ur led på dig.
Hjälp till, så ska vi dra den rätt.
Låt bli mig! Släpp!
Låt bli att spela tennis på ett tag.
Hur är det med den här? Sover han?
Ta ut honom i sjukbilen, för fan! Här kan han inte ligga och ruttna.
-Har ni fått nån mat? -Nej.
Ni får ursäkta. Vi är nya här och organisationen fungerar inte så bra.
Jag ska säga till om maten.
Vad är det med damen då? Ingenting? Desto bättre.
En cigarett? God afton.
-Var han död? -Jag vet inte.
-Vem var det? -Det var chefredaktören.
Det ryktades att landstigningen hade lyckats.
Det visade sig vara felaktigt. Tidningen välkomnade befriarna.
-Pastorn själv, då? -De behandlar mig humant.
De släppte mig så fort jag skrek. De verkade generade och ovana.
Mig släppte de inte. De slog och slog, de är inte kloka.
Få se. Jag ser ingenting.
Den gråhårige sa: "Här har du för ett dåligt tv-program."
Hur många är det här då? En? Jaså, är ni tre?
Jag kommer med en till.
-Ska jag hjälpa... -Nej tack, det går bra.
Det är lite stelt än.
-Nej, det går bra så. -Det ser ut att göra rysligt ont.
-Gör det ont? -Det molar lite.
Uppställning på gården!
Uppställning!
Uppställning! Skynda på!
Mannen har samarbetat med fienden och åsamkat oss stora förluster.
Han ska benådas. Dödsstraffet omvandlas till livstids straffarbete.
Även ni andra kommer att få ett lindrigare straff än förväntat.
Några friges omedelbart och transporteras till sina hemorter.
Ja...
De två ska till min expedition.
-Får vi lov att sitta? -Nej, fan.
Om Jacobi ser er sitta slår han ihjäl mig.
Vad blir det nu då?
Kom med in här.
Sitt för all del. Jag hörde om den famösa intervjun.
Det var ett falsarium och det var vi på det klara med.
Det gällde att statuera ett exempel.
Hur känns det? Inga större blessyrer. Jag förbjöd dem att röra er.
-De var nästan korrekta. -Det är redan mycket.
Jag hoppas att vi träffas snart igen, så vi får tillfälle till samspråk.
Var i helvete är chaufförerna?! Jag antar att ni vill komma hem.
Det ska bli annan ordning från måndag.
Jag försöker att ordna en bil åt er.
Det är Jacobi. Skicka en bil omedelbart.
Peter! Se till att de kommer hem så snart som möjligt.
-Adjö. -Adjö.
Nu ger jag fan i det här. Fortsätt om du har lust.
Är du martyr nu? Du slavar och är skenhelig, men du hatar!
Konstigt... Så länge det var krig var vi relativt snälla mot varandra.
-Jag går och lyssnar på nyheterna. -Skönt att slippa se dig.
Vi fick radion av Jacobi för att höra på nyheterna.
Stick då om det är så jävla viktigt! Prata inte skit!
Du sa själv att det är bra för oss att ha Jacobi som vän.
-Det har jag aldrig sagt. -Jo.
Du var så full att du har glömt det.
Jacobi får inte komma hit mer. Filip säger att vi kan råka illa ut.
Bestämmer Filip vem som får besöka oss?
-Om du inte var så inställsam... -Du själv, då?
-Jag är väl inte inställsam! -Jo, du fjäskar.
Säger du att jag fjäskar så slår jag till dig!
Du fjäskar. Du fjäskar!
När det blir fred går vi ifrån varandra.
Det ska bli så skönt att slippa dig och din idiotiska barnslighet.
Det är inte bara ditt liv som är förstört. Det finns andra!
Stå inte där och flina! Du är inte så märkvärdig som du tror!
Förlåt mig.
Du menar ingenting med det. Det bara rinner ur käften på dig.
Kan vi inte bli vänner?
-Vad är det för dag idag? -Jag vet inte.
Det är lördag. Men det var lördag igår, det måste vara söndag.
Vad är klockan?
Jag ger mig fan på att det är Jacobi.
-Jag stör kanske? -Nej, för all del.
Jag var på promenad och skulle egentligen hem.
Jag såg att ni var hemma och tänkte titta in ett tag.
-Vi lyssnar på radio. -Jag går inte in med leriga skor.
Tror du att Jan har tofflor att låna mig?
Du kan sätta dem vid spisen. De är genomsura.
Jan Rosenberg! Var fan håller du hus?
Jag har en present till dig, Jan. Fin som fan, men du ska ha den.
Det är Dvoráks trio i ess-dur. Förstaupplagan.
-Jag har ärvt den av min onkel. -Tack ska du ha!
-En dag kan vi spela den. -Fantastiskt!
Du får också en present, Eva. Hoppas att det är rätt storlek.
-Det är en familjeklenod. -Du ska inte ge oss så mycket.
Eva... Tala till mig.
Säg någonting. Eva lilla, du?
-Vem var det? -En granne som vi brukar få fisk av.
-Jag har en känsla av... -Det var en god vän bara.
Han ville låna lite fotogen. Vi fick ju ett helt fat av dig.
-Såna drivs av en enorm idealitet. -Gör inte du det?
Eva tycker inte om mig ikväll. Ber jag om en kyss så vågar hon inte.
-Får Eva ge mig en kyss? -Fråga henne själv.
Ger du mig en kyss?
Du är så snäll.
Du sätter oss i en hemsk situation genom att komma hit så ofta.
Jag förstår, ni vill inte ha mig här. Det är ett besked.
Du får inte missförstå Eva. Hon menade inte så.
Synd att jag tycker om er. Att ni har blivit mina vänner.
Annars kunde jag skicka er till ett arbetsläger.
-Jan Rosenberg! Är du rädd? -Va? Nej...
-Är du en konstnär eller en potta? -Jag är väl en potta...
Konstens heliga frihet. Konstens heliga slapphet.
Jag går och pissar.
Gud om jag kunde bli nykter... Det blev för mycket.
-Vi måste försöka bli av med honom. -Ja, ja...
Otäckt det där med Filip.
Vet ni att skogen är full av folk?
Ibland funderar jag över vad de tänker göra med mig.
Jag medger att tanken skrämmer mig.
De har inget skäl att tortera mig. Jag vet inga hemligheter.
De kanske har lust att plåga mig ändå.
Var inte rädda, jag skämtar. Den här delen av ön är pacificerad.
-Eva... Rör vid mig. -Nej.
Rör vid mitt huvud.
Känner du mig? Känn på mina ögon.
Lägg din hand här.
-Känner du mig? -Nej...
Du då? Kom nu.
-Känner du mig? -Ja, men...
Jag har bara upplevt mänsklig närhet några få gånger.
Alltid i samband med smärta.
-Är det likadant för er? -Nej.
Nej, man kan inte tala om det. Det finns ingenting att säga.
Det finns ingenstans att gömma sig. Inga ursäkter, inga undanflykter.
Bara en stor skuld och en stor smärta.
En stor rädsla.
-Fan, vad kallt det är. -Jag tycker att du ska gå hem nu.
Jag har känt av väderomslaget i mitt onda ben.
Eva, kom hit ett tag. Kom hit så ska du få något.
Här har du 23 000. Det är mina besparingar, du ska ha dem.
-Jag vill inte ha dina pengar. -Var inte dum nu.
Vi kan ju säga att du ärver mig.
Eva lilla... Får jag prata med dig?
I förrgår var jag hemma hos min son.
Han har permission. Han har en liten pojke på 19 månader.
Han skulle just gå och lägga sig. Pappan matade honom med välling.
Han satt där som en trygg apunge. Alldeles inkrupen i pappans kropp.
När han var mätt så sov han nästan.
Du... Ska jag berätta nåt mer?
Min mamma dog för några år sen.
Hon var gammal och hjärtsjuk.
En söndagsmorgon ringde de och sa att hon var dålig.
Jag for hem till henne. Läkaren kom emot mig i vardagsrummet.
Jag frågade om jag kunde gå in till mor en stund.
Han sa: "Er mor har just gått bort."
Så satt jag hos henne. Jag satt en timme och såg på henne.
Hon hade ett litet plåster på pekfingret.
Ibland tyckte jag att hon andades.
Det är inte mycket som tränger igenom.
-Vet du varför jag åtog mig arbetet? -Nej.
Jag fick välja. Jag var rädd för fronttjänst.
-Ångrar du dig? -Nej...
Jag har aldrig bedragit Jan förut.
Jag blir rädd när jag tänker på det. Därför tänker jag aldrig på det.
Nej, inte här. Kom.
Han sover.
Eva!
Eva...
Jag hämtar käppen till dig.
Gråt du, om du tror att det hjälper.
Vad var det för pengar?
Det är folk på gården.
Vi går in i kammaren och talas vid.
Ja, ja!
Kom in här ett tag.
Vi har diskuterat lite. Filip säger att jag kan köpa mig fri.
Eftersom organisationen behöver kontanta medel.
Därför ber jag dig, kära Eva, att låna mig pengarna jag gav dig.
-Jan har dem. -Jag vet inte om några pengar.
-Så du har inte tagit dem? -Vad är det för pengar ni talar om?
-Be din man att ta fram pengarna. -Har du gömt dem, så ta fram dem.
-Det är ju inte dina pengar. -Jag förstår inte vad du talar om.
Vi får väl leta ett tag.
-Nå? Var är pengarna? -Vad då för jävla pengar?
Grabbar! Ut för helvete, så spränger vi kåken!
Nå?
-Var gömde du pengarna? -Jag gömde dem inte.
Var har du dem, då?
-Varför gav du honom inte pengarna? -De hade skjutit honom ändå.
Det är inte sant.
Sluta!
Skjut inte! Vi har inga vapen, var lugn.
Är du hungrig? Du kan få mat av oss.
Vänta!
Har du hoppat av?
-Har du gjort illa handen? -Det är ett hundbett.
Ska jag se på det?
Kom och sätt dig, så ska jag lägga om det.
Vänta, så får du mat.
-Vill du ha? Är du inte hungrig? -Nej.
-Vad heter du? -Johan.
-Har du gömt dig länge? -Några veckor.
-Har du något eget förband? -I fickan.
Jag tar det.
Är det långt härifrån till Hammars?
-Vad ska du göra i Hammars? -Det angår dig inte.
-Är du trött? Vill du sova? -Nej.
-Varför gav du dig inte iväg? -Vi var flera som stack samtidigt.
Jag vet inte vart de andra har tagit vägen.
Här får du att dricka.
Jag har inte sovit på flera dygn.
Tala om vad du ska göra i Hammars.
Låt honom vara. Låt honom sova. Låt honom vara!
-Låt mig vara! -Upp med dig!
-Låt mig vara.
Upp med dig!
Låt mig vara. Du tänker väl inte skjuta mig?
Låt mig gå. Du får mina skor.
Vad gjorde du med honom?
Det går en fiskebåt från Hammars imorgon bitti.
Han fick veta det av en kamrat som hade betalat för att få komma med.
Han blev skjuten samma dag.
-Vad gjorde du med pojken? -Skorna är bra att ha. Mina är slut.
Vad gjorde du med honom?
-Jag följer inte med. -Det blir enklare om du stannar.
Vi ska kanske ha mat med oss när vi drar.
Jan...
Hur ska det bli om vi aldrig mer kan tala med varandra?
Nu har båten lagt till.
-Finns det plats för mig och Eva? -Det kostar pengar.
Räcker det?
Jag hade en dröm.
Att jag gick på en mycket vacker gata.
På den ena sidan var det vita hus med höga valv och pelare.
På den andra sidan var det en lummig park.
Under träden som växte intill gatan flöt ett mörkgrönt vatten.
Så kom jag till en hög mur. Den var övervuxen med rosor.
Då kom ett flygplan och satte eld på rosorna.
Det var inte särskilt hemskt eftersom det var så vackert.
Jag stod och såg ner i vattnet. Jag såg hur rosorna brann.
Jag hade ett litet barn i famnen. Det var vår dotter.
Hon klämde sig intill mig.
Jag kände hennes mun mot min kind.
Hela tiden visste jag att jag borde komma ihåg något.
Något som någon hade sagt.
Men jag hade glömt vad det var.
Text: Anna Kyrö www.sdimediagroup.com